B U N
Dr. Halder,comandantul Bouhler va așteaptă.
Nu știu despre ce e vorba, tu știi?
Ce?
Scrisoarea pe care am primit-o.
Spunea: "Comitetul Reich-ului de Cercetare..."
"A Eredității Bolilor." Exact.
N-am nicio idee ce legătură ar putea avea cu mine.
Sugerezi că a fost o greșeală?
Heil Hitler.
Dr. Halder?
- Te-am chemat la ora potrivită? - Da.
Nu. A trebuit să-mi anulez câteva ore, dar...
nu ai ocazia în fiecare zi să fii chemat la cancelaria Führerului.
Întradevăr.
Ia loc.
Ca președinte al cenzurii partidului
e de datoria mea să fiu cu ochii pe literatura modernă,
să mă asigur că incorporează spiritul național-socialist.
Te-am chemat aici pentru a clarifica punctul tău de vedere
într-o problemă de îngrijorare personală a Führerului.
Romanul tău.
Ridică probleme controversate asupra dreptului la viață.
Câteva din concluziile tale sunt chiar revoluționare.
Sunt?
Bănuiesc că cele de aici sunt concluziile tale.
Au trecut câțiva ani de când le-am scris.
Evident, e o operă fictivă.
Dă-i-l înapoi, Lotte!
E tema lui Erich.
- Dar știu răspunsul, e ușor. - Dă-i-l înapoi.
Ești un înger că gătești din nou.
Știu că sunt.
Sigur nu te deranjează?
Nu.
Când încep, nu mă pot opri.
Bine.
John!
Doamne! Lotte, vino aici.
John!
Continuă să amesteci ușor. Bună fată!
- Johnnie! - Vin, mamă.
Bate cineva la ușă.
Theodore.
- Nu m-ai auzit bătând? - Ba da.
Un matematician! Exact ce ne trebuia!
Helen, a venit tatăl tău.
- Am venit să te văd. - Bună, tată.
John... John!
Erich, a venit ajutorul!
John, ți-am mai spus înainte,
trebuie să te scuturi, să ieși din apatia asta.
Tocmai am vorbit cu rectorul.
Ce prepari?
O chestie cu legume...
- Gulaș! - Da.
vor fi schimbări la universitate înainte să-ți dai seama.
Se vor face promovări automat pentru membrii de partid.
Dacă nu vei avea grijă, vei rămâne fără slujbă.
John!
Da, mamă!
Uită-te la ceapă.
Vin!
Unde ai fost?
Nu-l lăsa să mă ia, Johnnie.
E Theodore. Amintește-ți, tatăl lui Helen.
Mi-a părut rău să aud că ai fost din nou la sanatoriu.
Helen, poți veni te rog, până sus?
- Trebuie să urinezi din nou? - Nu m-am putut abține.
Mamă!
În limbajul pe care-l cunoaștem
am înlocuit opacitatea sunetelor cu transparența ideilor.
Transparența ideilor, legate de percepție...
muzică și credință, amintiri și vină.
Cele mai puternice amintiri ale celor ce au fost cuprinși involuntar.
Un sunet aleator...
bătaia lingurii în farfurie..
în timp ce aștepți în bibliotecă...
și dintr-o dată, fericirea îl cuprinde.
Se întoarce în timp la un tren oprit în mijlocul câmpului.
Privește lumina soarelui printre ramurile copacilor din zare.
Afară, un feroviar, lovește o roată cu un ciocan...
și ecoul acestui sunet...
Minunat!
Mai bine ne oprim pentru azi.
Mergeți să vă uitați. Mergeți.
Prof. Mandelstam, ar trebui să facem ceva în legătură cu asta.
N-ar trebui? Să mergem la rector.
Te rog, John, nu cred că-i o idee bună pentru niciunul dintre noi.
De fapt, mi-e teamă că trebuie să merg mai departe.
Ca șef al departamentului e de datoria mea să mă asigur
că opera autorilor proscriși este scoasă
nu numai din bibliotecă... dar și din...
programa ta școlară.
La ce autori te-ai gândit?
Proust, pentru început.
Pentru că-i francez?
John, te rog, nu fi obtuz.
Și dacă refuz să mă supun?
Atunci nu voi avea altă alegere decât să te concediez.
Rahat!
Da?
Am văzut lumina aprinsă, tocmai plecam de la bibliotecă.
Am nevoie de sfatul tău.
Mă numesc Anne Hartman, apropos și ți-am urmărit prelegerea.
Da, te-am observat. Dar nu ești la cursul meu.
Probabil te întrebai cine eram, sau poate nu.
Istorie. Asta ar trebui să fac, dar nu știu de ce,
dar nu cred că are legătură cu nimic.
Să-mi petrec ziua stând într-un amfiteatru înghesuit,
ascultând un bătrân plictisitor...
Nu asta am vrut să spun.
prelegerile tale, de asta sunt aici. Sunt atât de vii.
Am auzit ce i-ai spus prof. Mandelstam.
Aș vrea ca mai mulți oameni să apere ceea ce cred.
- În ce crezi, d-ră. Hartman? - Asta e.
Știu ce-mi place, știu ce e bine, o simt cu pasiune,
dar când e vorba de idei, nu par adevărate.
Poate de asta ești aici. Adică la universitate.
Să încerci să conectezi pasiunea aia.
La tine a mers?
Sper că da.
Da, cred că da.
În asta cred.
Cărți.
Mă face să par de modă veche, nu?
Poate au dreptate. Ce au de-a face vechile cărți cu viața?
Cine știe, poate că eliberarea asta le v-a înlocui pe toate.
Să vină un nou început.
Și iată-mă scriind încă una, mărind grămada.
Despre ce e vorba... în romanul tău?
Un bărbat ce-și omoară soția... pentru că o iubește, știi?
Ea are o boală incurabilă.
Ce îngrozitor.
Da, știu. Cine o să citească ceva așa deprimant?
"Ce îngrozitor" pentru biata femeie, adică.
Bineînțeles că lumea o să vrea să o citească, pare atât de romantic.
Să ucizi din dragoste.
Iubesc acest cântec.
Problema e că îmi imaginez.
Serios?
Nu e amuzant, Maurice.
De când se întâmplă asta?
Nu știu.
De câteva luni.
Trei luni? Șase luni?
Nu știu.
Ar putea fi, să zicem, de la sfârșitul lui ianuarie?
Da, probabil. De ce? Crezi că e vreo legătură...?
Lași țara pe mâinile unui nebun,
refugiul in fantezie poate fi...
răspunsul rațional la o lume irațională.
- De ce cânt? - Nu știu.
N-ai nicio idee?
De ce nu?
Ca să fiu sincer, am rămas fără idei. Petrec întreaga zi închis aici
ascultând fanteziile sexuale
ale soțiilor urâte, pe care n-aș vrea să le știu.
Mor după o bere rece
și o bârfă și să nu mă gândesc la nimic.
Problema e Maurice că sunt profesorul ei.
E o problemă de încredere ca cea dintre tine și pacienți.
Sau a majorității doctorilor cu pacienții lor.
Nu asta e problema. Întrebarea este, te-ai culcat cu ea?
Întrebarea nu e dacă m-am culcat sau nu cu Anne,
- lucru care nu s-a întâmplat. - Isuse Cristoase.
De ce, când ideea asta mi-a trecut prin cap
am început să-l ascult pe Mahler?
Interesant, trebuia să alegi o evreică.
De unde-ți veni ideea, e ariană.
Nu că n-aș găsi evreicele atractive.
Mahler era evreu.
- A deviat. - Nu te-a făcut să crezi că e evreu.
Problema e...
Te rog, fă-ți o favoare și schimbă subiectul nu mă târî în nevroza ta.
Am înțeles. Când ești stresat asculți muzică.
Unii dintre noi din lumea reală avem mai multe de care să ne îngrijorăm.
Nu trebuie să te îngrijorezi pentru nimic... nu mult.
Nu?
Ca model de narcisism patologic, subiectul e fascinant.
Problema e că, în loc să îl lege de o canapea și să-i prăjească creierii,
toată lumea îl ia în serios.
Dă-i timp, Maurice.
Hitler e o glumă.
Nu va rezista.
Ai fi surprins să afli că însuși Führerul ți-a studiat cartea?
Führerul?
Vreau să citești asta.
Una din sarcinile noastre la cancelarie este
de a avea de-a face cu scrisori de la simpli cetățeni către conducătorul nostru.
Dau, așa cum poți vedea, un concept nepotrivit
spiritului vieții înnoitoare de azi din țara noastră.
Păi este... grozav.
Nu-i așa?
Führerul a primit mai multe scrisori de la rude ale acestor...
nefericiți cu handicapuri incurabile...
cerându-i permisiunea specială de a le ușura suferința.
Aici apari tu.
Eu?
Vrem să scrii o lucrare, Halder
argumentând cu aceleași motive cum ai făcut-o în roman.
Un caz de abordare a morții din milă, de dragul umanității.
De asta m-ați chemat?
De ce altceva?
Sunt departe de a fi expert.
Mama e bolnavă cronic de tuberculoză.
Păi, însuși Führerul a spus că e scrisă din inimă.
Și dr. Goebbels a fost impresionat.
De fapt crede că poate fi un scenariu excelent pentru un film.
Eu însămi am fost impresionat de scrisul tău umanitar.
Mulțumesc.
Deci asta e tot ce doriți de la mine, o lucrare?
Bineînțeles că vei fi bine plătit pentru munca depusă.
Mai mult de atât, participarea ta va fi pentru mine
o garanție că problema umanitară va rămâne...
centrală în întreaga noastră abordare.
Da.
Aș putea scrie ceva probabil până săptămâna viitoare.
Excelent... Încă ceva.
Înainte de a te invită aici, am fost obligați să-ți examinăm dosarul.
Serviciul militar de pe front în 1918, activitatea de la universitate...
tot ce e mai mult sau mai puțin în ordine.
Cu excepția unei scăpări.
Nu te-a înscris în partid.
Am discutat asta în mai multe ocazii cu socrul meu, dr. Brunauer.
Um membru proeminent în regiunea noastră, dar la acel moment...
V-am spus deja despre boala mamei...
viața mea a fost... puțin...
complicată.
Sunt o idioată. Trebuia să vorbesc cu tine și apoi
m-am gândit să vin aici dacă nu te superi.
- Apoi tramvaiul a durat o veșnicie... - Dă-mi lucrurile ude.
Nu puteam veni neinvitată la o oră ca asta.
Adică nu-ți știam nici adresa.
Apoi am mers în sus și în jos pe stradă, încercând să mă decid ce să fac, apoi...
Acum, că ai venit...
te rog să iei loc.
Scuze... gata.
Scuză deranjul.
Ar trebui să avem o menajeră...
dacă ne-am putea permite.
O să o usuc pe asta aici.
Poate, dacă într-o zi mi se va publica cartea.
Vrei ceva ca să ta încălzești? Ar trebui să fie o sticlă de sherry...
pe undeva.
Dacă nu cumva mi-a golit-o socrul meu.
Scuze, dar am niște coniac.
Da, te rog.
Soția mea s-a dus la culcare.
Nu că ar fi târziu. Îi... îi place să se culce devreme...
să apuce să citească ceva.
E prea mult?
M-am gândit la ce mi-ai spus, în legătură cu a găsi ceva în care să cred.
Și... ai găsit?
Da, cred că da.
Dar nu-mi rezolvă problema.
Problema... cu istoria?
Cu oamenii. Am înțeles că oamenii sunt cei care contează.
Sunt mult mai interesanți decât ideile.
Păi...
te poți gândi să schimbi cursul spre unul de natură vocațională.
Vreau să fiu cu tine.
Aș vrea ca toți studenții mei să mă aprecieze atât.
N-ai avut erecție? La naiba!
Maurice!
Ce? De loc? Nici măcar o contracție?
Nu în întregime.
Maurice. Maurice!
- Ai băut mult, da? - Da.
- Ești sub stres. - Da.
- Mi-a fost puțin teamă. - Vezi?
A trecut mult timp de când n-am mai făcut nimic, așa că...
am fost impulsiv.
Era și Helen...
Da, drăguța de Helen. Ce mai face?
N-am putut să dorm. Am vrut să cânt ceva.
- Tocmai plecam. - Bine.
E... unul din studenții mei.
E fleașcă, îi dau o cafea.
Nu poate pleca acasă într-o noapte ca asta. Aranjez un pat.
Să-l învelești bine.
Ea... i-am dat o pătură.
Cine va pregăti micul dejun?
Fac eu micul dejun.
Te simți bine?
Am băut un coniac.
Vino aici.
Ce este, John?
Tatăl tău mi-a spus că nu voi ajunge nicăieri...
dacă nu mă înscriu în partid.
De obicei când tata spune ceva
faci exact opusul.
Dar dacă are dreptate?
Nu-mi place să te văd agonizând așa.
Ai încredere în tine.
Și fă ce trebuie.
Mereu o faci.
Oare?
Uite...
Nu pot nega că mă simt atras de tine.
Dar ca profesor... ca om căsătorit...
pur simplu, nu pot.
- Ce a fost asta? - Trebuie să fie începutul paradei.
- Paradă? Ce paradă? - Nu de asta suntem aici?
Nu ăsta e cel mai discret lucru la care m-aș fi gândit.
Ar mai fi trebuit să facă unul din raliurile alea nenorocite.
Hai să vedem.
Nu. Nu suport astfel de lucruri.
Prefer să plec decât să fim prinși... în mijlocul...
- Te rog! - Dacă ne vede cineva?
Spunem că am dat unul peste celălalt în mulțime.
- De ce am fi aici? - Să vedem despre ce e vorba, bineînțeles.
Toată lumea pare atât de fericită.
Orice îi face pe oameni fericiți, nu poate fi rău.
Găsesc ceva în legătură cu asta cumva mai mult ofensator,
ideile din spatele ei, sau lipsa lor.
Dar simte acesta energie.
Nu ai nevoie decât de câțiva oameni buni ca să o canalizezi în direcția bună.
- Chiar crezi asta? - Da.
Arderea tuturor acelor cărți, bineînțeles că șochează, dar ai spus-o și tu...
îi va elibera și cu toții vor porni de la început.
Haide.
E o mare diferență între a vorbi despre ceva și chiar a face ceva.
Exact, oameni ca tine n-ar trebui să stea încuiați studiind cărțile,
ar trebui să iasă și să ajute la clădirea unei țări mai bune pentru copiii noștri.
Haide, te rog. Te rog!
Bine, doar puțin.
M-am gândit serios să mă alătur partidului.
Cumva totuși nu m-am putut vedea
mărșăluind fluturând steaguri.
Ce vreau să spun e...eu...
Poate că ai dreptate.
Un om talentat ca tine, ar fi o pierdere și greu de găsit.
Maior Drobisch? Sunt Bouhler.
Aș vrea să cunoști pe cineva.
Nu primim în fiecare zi telefoane de la cancelaria Führerului
Nu lucrez acolo, înțelegi? Sunt doar cadru universitar.
Doar cadru universitar? Nu fi ridicol! Ar fi trebuit să fii în brigada Brandenburg
Mi-e teamă că nu am participat la prea multă acțiune, am fost chemat abia în 1918.
Tocmai la timp pentru ultima ofensivă. Mărețe vremuri.
- Sper că ți-e foame. - Nu... da, da.
Așa cum știi, Kaiserul a avut Garda Imperială, regimentul său de elită.
Noi avem "Schutzsfaffel".
Garda Führerului?
E ceva mai mult de-atât.
Nu sugerez că merg în mașină purtând o armă.
Suntem interesați de recrutarea... celor mai bune persoane.
Specialiști în domeniul lor, exact ca tine.
Nu m-aș numi chiar specialist.
Asta îmi place la tine, Halder, nu te dai mare, nu te lauzi,
e doar o determinare tăcută. Exact genul pe care-l căutăm.
Sunt flatat de... opiniile tale, dar îngrijorarea mea este că...
munca mea la universitate nu-mi va permite să contribui...
Ultimul lucru pe care l-am dori ar fi să fii distras de la munca ta valoroasă...
de a forma mintea următoarei noastre generații.
Nu, poziția ta va fi una onorifică.
Cele mai mari minți ale țării, alături de noi în spirit.
Helen... s-a întâmplat ceva.
Și totul din cauza cărții.
Se pare că le-a plăcut, dintr-un motiv pe care nu-l cunosc.
Helen!
Încerc să-ți spun ceva.
Scuze? Ce spui?
John!
John, tu ești?
Da.
Întoarce-te în pat.
Maurice?
Iată-te.
Am început să cred că m-a trimis să râdă de mine.
- Cine? - Helen, trimițându-mă aici.
Despre ce e vorba?
Aveam nevoie de un loc unde a pot munci în liniște.
Cine e?
Scuze, am fost distras.
Haide. Ai timp pentru un pahar. Am...
- avut multe anulari. - Mi-e teamă că nu pot.
- Numai unul, mereu e timp pentru un pahar. - Nu pot, Maurice.
- Nu cobori? - Nu.
- O să urc eu. - Nu... adică...
Lucrez.
Isuse.
Te simți bine?
De ce nu m-aș simți?
Păi, tu ești aici și Helen e...
mai absentă ca de obicei, ca să spun așa.
Canapeaua e liberă.
Știi că nu mi te pot permite.
Dar îți poți permite o cameră de burlac?
Depinde dacă termin lucrarea la care lucrez.
Bine. Știu când nu sunt dorit.
Maurice!
O să ne întâlnim când se mai calmează lucrurile, promit.
Nu-mi fă favoruri.
Ți-o prezint pe Anne.
O doamnă foarte frumoasă.
Nu, nu suntem... Anne și cu mine.
Ce loc minunat pentru o petrecere.
John este într-o misiune secretă la cancelaria Führerului.
E vorba de... un mic eseu care... trebuie redactat.
- Predau la universitate. - Atunci trebuie să-l știi pe Theodore.
Bineînțeles.
Am o mare satisfacție să te văd într-un muzeu ca acesta.
Dar acceptarea sarcinilor tale ca național-socialist,
nu e o scuză ca să șochezi ca soț.
Sunt îngrijorat pentru mișcare
când e jenată de oameni cu asemenea slăbiciuni morale.
Ar trebui să explic. Dr.Brunauer este socrul meu.
Eu și soția mea suntem despărțiți.
Și crezi că o părăsești pe Helen pentru curva asta.
Nu e nevoie să o implici pe Anne. Vina îmi aparține.
Scuzați-ne.
Anne.
De ce ar trebui să plecăm? Nu tu ești cel beat.
Ticălosul.
Unde crezi că pleci?
Elizabeth, dragă, te superi dacă ai grijă câteva momente de Anne?
Trebuie să vorbesc în liniște cu John.
- Nu ai copii, nu-i așa? - Încă nu.
Ești prea tânără.
Nu vreau să mai ascult pălăvrăgelile încă unei mame despre progeniturile ei.
Nu știu cum e cu tine, dar eu am nevoie de o băutură.
Nu trebuie să te scuzi.
Dacă ești cu noi, John, vechile reguli nu se aplică.
Himmler...
poate arată ca un director de bancă, dar are un merit:
are idei foarte înaintate despre sex.
Vrea să ieșim, să agățăm fete, să le găsim "centrul"
astfel încât să poată dona un copil, Führerului.
E o îndatorire patriotică, pentru numele lui D-zeu.
Asta e, dacă e tipul potrivit de fată.
Dacă asta e, nu ai niciun fel de problema.
Arată ca o sirenă.
- Arată. - Nu-i așa?
Serios, mamă!
Îmi desfac bagajele.
Nu e momentul să despachetezi. Nici n-am plecat încă.
Dar abia am ajuns aici.
Nu, mamă. Te-ai trezit aici dimineață, îți amintești?
Ești aici de mult timp și acum pleci acasă.
A luat foc casa.
Casa nu a luat...
Dumnezeule!
Helen.
- Ce faci? - Vreau să prăjesc ceapă.
Trebuie să faci asta acum?
Aș face-o cât ești aici ca să mă ghidezi.
Era o vreme când nu mi-ar fi păsat așa de mult
că iubești pe altcineva.
Dar acum câteva săptămâni am început să mă îndrăgostesc din nou de tine.
E ca și cum ceva a reînviat.
Da, așa s-a simțit.
Am vorbit cu tata. Mi-a spus că a făcut o scenă îngrozitoare.
Am meritat-o.
Nu suport ideea să se gândească urât la tine.
Avea toate motivele.
Dar nu știe cum sunt eu, nu știe ce pui la cale...
Helen! Te rog, nu fi drăguță cu mine.
Nu sunt drăguță cu tine.
Mamă, ce s-a întâmplat?
Am încercat să cobor scările.
- Ești bine? - Da.
Ce ai făcut?
- Nu puteai să mă aștepți? - Nu pot aștepta toată ziua.
Pianul mă înnebunește.
Stai.
Haide.
- Sigur ești bine? - Da, sunt bine.
M-ai speriat.
- Am plecat. - În sfârșit!
Mă părăsești cu adevărat?
Helen, te rog.
Nu știu ce aveți de vorbit.
- Mi-ai spus că ai terminat cu ea. - Oprește-te mamă.
Dacă-ți mai cer încă odată, te rog să rămâi...
ar însemna ceva?
Mă întorc mâine, ca să vorbim, promit.
Dar dacă n-o duc pe mama acum la mașină, nu vom mai vorbi niciodată.
- Nu se va mai întoarce. - Te rog, nu te băga!
Dacă ai fi fost o soție potrivită, asta nu s-ar fi întâmplat.
Cum îndrăznești?
E o soție minunată, într-un mod pe care nu-l vei înțelege niciodată
Atunci de ce pleci?
Trebuie să merg la toaletă.
La dracu'!
E o idee bună, mamă...
înainte să plecăm.
Ce e locul ăsta?
Ziceai că ți-e sete.
Vreau puțină apă doar ca să-mi iau pastilele.
Sunt sigur, că servesc apă.
Așa.
Un pahar de bere pentru mine. Și pentru tine, mamă?
Mamă?
Apă.
Cât stăm, ia cel puțin o cafea, o prăjitură.
Ce a spus doctorul? Trebuie să te întărești.
Bere și apă, te rog.
Asta-i tot, mulțumesc.
Frumos aici, nu-i așa?
Dă-mi-le pe toate.
Eliberează-mă de suferință.
Nu vorbi așa.
De ce nu? Nu mi-a mai rămas decât suferința...
Doctorul a spus că plămânii sunt curați, de aceea mergi acasă.
Vrei doar să scapi de noi. De mine și de copii.
Sunt în tabără. Helen și cu mine îi vom lua pentru weekend.
E totul aranjat.
Evident că nu mă vrei în al tău cuib al dragostei.
Ți-am spus de sute de ori, mamă, vino și stai cu noi, dacă asta vrei.
Te aștepți să locuiesc sub același acoperiș cu târfa ta?
Nu. Nu, dacă nu vrei.
O să-ți găsim un apartament în apropiere.
Am propria casă, mulțumesc foarte mult.
Totdeauna am crezut că e un dormitor frumos.
Nu trebuie să-ți faci probleme în legătură cu scările.
Mulțumesc.
Mulțumesc pentru tot ce ai făcut.
Nu spune asta.
Poate nu am spus destul.
Pot veni cât de des dorești.
Am vorbit cu d-na. Troller, va veni în fiecare zi să-ți facă de mâncare
Ce băiat bun, Johnny.
Un băiat atât de bun.
Despre ce vorbiți?
Că trăim aceste zile glorioase și ne ferim de gloanțe.
Când ați evitat gloanțele?
În război. Am fost împreună în armată.
Când?
Cam acum 20 de ani.
Câți ani aveai, trei, patru?
Nu am știut că ai fost soldat, John.
- Johnny... - Numai pentru puțin.
Trebuia să-l vezi în uniformă, foarte, foarte sexy.
- Oprește-te. - Foarte popular cu doamnele.
Maurice!
- Mă duc să mă schimb. - Putem ține câteva prosoape.
Cum e viața casnică cu această studentă?
Anne, poți să-i spui Anne, te rog?
Și nu mai e studenta mea.
Foarte deștept din partea ei să absolve înainte de a face prostii.
N-aș avea puterea să mă abtin atât de mult.
- Atunci aprobi? - Frumos.
Evident că cineva are fixația tatălui.
- Ești gelos? - Sigur.
Are nevoie de un psihiatru bun.
Nu. Nu o să ajungi așa aproape.
Nu mă înțelege greșit, dar...
nu am crezut că ți-ar place.
Nici eu.
Și ce s-a întâmplat? Ce te-a condus să trăiești clipa?
Nu știu. Doar...
Sunt plin de energie în ultima vreme.
Cred că promovarea nu mă va atinge. Pur și simplu sunt fericit.
Ce promovare?
Nu ți-am...?
De fapt, nu-i mare lucru.
Nu, vorbește-mi. Îi poți spune unchiului Maurice.
Am fost numit șef al departamentului.
Asta-i grozav! Felicitări!
Ai spus că nu vei fi promovat decât dacă...
Rahat!
- Nu și tu, Jonnie. - Păi, doar...
Spune-mi că a fost pur din interes. Asta pot înțelege.
Dar te rog, nu spune că ești de acord cu ei.
Indiferent dacă sunt de acord sau nu, adevărul e ca ei sunt la putere.
Cel puțin fac ceva. Dacă vrem să schimbăm ceva
să mergem în direcția corectă, nu putem sta pe margine.
"Noi"? Cine dracu' suntem "noi"?
Nu cred că pot să merg în direcția corectă pentru că nu pot vota.
Dacă n-ai observat, eu nu-s cetățean.
De fapt, legal, nu sunt o ființă umană completă
așa că sunt ținut pe margine.
Ce o să faci? O să-mi dai o listă unde pot găsi cărți de citit?
Uite... dacă ești așa pesimist,
de ce nu pleci peste graniță 1 an sau 2 până când se așează lucrurile?
Sunt multe țări unde poți practica.
Nu ești legat de nimic aici.
N-am legături? Aici m-am născut.
Am luptat pentru țara asta nenorocită și sunt la fel de neamț ca și tine,
cum îndrăznești?
De ce aș pleca? Exact asta vor ticăloșii ăștia.
Scuze... ticăloșilor.
Maurice!
Asta te va ajuta să dormi, draga mea.
E atât de amară, dragule.
Ia-mă de mână.
Te iubesc.
Și eu te iubesc.
Tăiați!
Bravo!
Fără viziunea sa, niciunul dintre noi n-ar fi aici, prof. Halder.
Sau mai degrabă, "maestre"?
Profesor e bine, d-le. ministru.
Multe din ce facem aici sunt superficiale. Aproape vise pentru mase,
ar trebui să știu asta pentru că am citit fiecare scenariu.
Dar Halder, are întradevăr un mesaj pentru noi.
Foarte drăguț din partea dvs. Dați-mi voie s-o prezint pe soția mea, Anne.
Adevăratul tip de mamă ariană.
Felicitări.
trebuie să găsim o altă cale de a-ți folosi talentele, Halder.
Iubitule?
Anne, a fost minunat.
despre ce vorbești?
- Haide. - Tu nu...
Nu.
Sunetul...
Mereu am știut că ești sclipitor, John, dar
ai fost răbdător să primești felicitări de la ministru!
Nu-l crede când îți strânge mâna.
Sunt așa mândră de tine!
- Du-o te rog pe soția mea înapoi acasă. - Unde te duci?
Am promis să o văd pe Helen și pe copii.
- Acum? - Numai puțin.
Erich are probleme la școală.
John nu ai de gând s-o vezi...
Nu. Nu. Uite, trebuie să plec.
Te rog.
Anne...
Grozav, ai primit biletul meu.
Nu trebuia să te deranjezi.
Niciun deranj, ia loc.
O aromă veche.
Amy are seara liberă, așa-i?
Amy a plecat de mult.
- Aveai nevoie de bani? - Nu de asta a fost vorba.
Te rog, mănâncă.
Care a fost problema cu Amy?
Nu pot angaja arieni mai tineri de 45 de ani.
Bineînțeles, da.
Nu-ți fă griji, nu te-am chemat aici ca să-ți țin cuvântări.
Unele lucruri mărunte sunt amuzante, ridicole!
Tocmai mi-au luat mașina de scris.
Nu știu cum se așteaptă să mă descurc. Îmi știi scrisul.
Complet ilizibil, chiar și pentru un doctor.
A trecut mult timp până ai venit.
Dacă știam că pregătești cina m-aș fi gândit mai bine.
- Îmi pare rău dacă nu-ți place. - Nu, nu, glumesc.
Dă-mi-o... știu ce fac.
Dar...
am ceva căreia nu-i poți rezista.
Ești gata?
De la Epstein?
E cea mai bună plăcintă cu brânză din lume.
Dă-mi farfuria.
Puțin coniac, ca să alunece.
Savurează.
Gustoasă?
Divină?
Ce vrei?
Am nevoie de documente să plec din țară.
Crede-mă, nu trebuie să părăsești țara.
A fost sugestia ta.
Păi, dacă te-ai hotărât să faci asta, sunt canalele potrivite...
Plec cu tot ce am.
Știi cu cât mă lasa să plec din țară? Știi?
Ai idee? 10 mărci.
10 mărci, asta arată cât am muncit.
Acum, dacă tragi câteva sfori...
E puțin diferit acum. Dacă aș putea, aș face-o.
Ești în nenorocitul de SS, la dracu'!
E un post pur onorific.
Le place să aibă universitari în jur pentru a da un aer sofisticat.
Spune-le că sunt un nenorocit de evreu onorific.
De ce nu încerci să le spui asta camarazilor tăi.
Isuse, ești uimitor!
- E greu pentru mine, știi? - Da.
Mă pot descurcat cu tot rahatul pe care mi-l fac zilnic,
toate chestiile inumane, dar asta...
asta e foarte greu de acceptat, înțelegi?
Johnnie...
te...
implor să mă ajuți.
Ai tot dreptul să ceri.
Nu fi atât de al dracu' de rațional!
Nu mai suport să aud raționalitățile tale!
Dă-mi doar un bilet către Paris.
- Nu e așa simplu. - Crezi că pentru mine e simplu?
O să plătesc, indiferent de cost.
Păstrează-ți bani, Maurice.
Permite-mi... doar o bucățică
de demnitate, te rog.
Poți să-ți pui inelul la loc, dacă vrei.
Tu de colo... John Halder!
Johnnie!
Ce dracu' faci aici?
Îl știți pe John Halder? Omul nostru de top din universitate.
Tipic, e atât de umil.
Stă la rând cu cetățenii obișnuiți.
Dar acum exagerează.
- Faceți loc, faceți loc. - E în regulă, Freddie.
Căpitanul Halder călătorește cu treburi urgente pentru Reich.
Dați-i vă rog un bilet oriunde dorește să meargă
Și voi semna pentru el, la clasa I.
Hai bătrâne, cu toții o facem.
Faci parte din elită. Nu trebuie să plătești ca toți ceilalți.
Încotro?
Paris, vă rog.
Poftim?
Pot cumpăra un bilet pentru Paris? Cu plecarea, mâine.
Trebuie să văd documentele de transport.
Vezi ordinul de călătorie. Ar trebui să fie suficient.
Așa cum am spus, un bilet dus până la Paris.
Nu plănuiești să te întorci?
- Nu. - Da, m-ai păcălit.
Ăsta-i alt lucru care îmi place la tipul ăsta, simțul umorului.
Da și de întors. Și de întoarcere la Paris, vă rog.
Pot plăti cu bani gheață.
Glume despre dezertarea din Reich?
Johnnie, nu e o mișcare deșteaptă.
Nu, am vrut să spun Brandenburg.
Și de întoarcere la Brandenburg, vă rog.
Ce probleme aveți acolo?
Mamă.
Mamă?
D-na. Troller?
Mamă, sunt eu, John.
De când ești așa?
Unde-i d-na. Troller?
- Vacanță. - În vacanță?
Pentru numele lui D-zeu., mamă, de ce nu ai spus nimic?
La naiba!
Nu mă mai vrei.
Nu spune asta.
Așa.
Lasă-mă să mă întorc să locuiesc cu tine și Helen.
Nu mai sunt cu Helen.
Când s-a întâmplat asta?
Acum șase luni, mamă, știi asta.
Nu, nu pleca.
Trebuie să bei ceva.
O să mă duci la azil?
Îți promit, nu te duc la azil.
Trebuie să mergi la doctor.
Nu, am nevoie doar de pastilele mele.
Trebuie să-mi dai drumul dacă vrei să ți le aduc.
O să iau niște apă.
La naiba.
O să fac lumină la bucătărie.
Mamă!
Nu, mamă, nu.
Nu... n-o să te părăsesc.
Maurice, te rog!
Te rog, ia-i.
Scuze... putem...
Rahat! Arăți groaznic.
Mama a încercat să se sinucidă.
Se simte bine?
Din fericire, am fost acolo. A fost vina mea.
Nu trebuia să las pastilele unde putea ajunge la ele.
Dacă ai fi acolo, n-ar încerca să se sinucidă.
Nu știu prin ce a trecut. Nu mai are memorie, nu mai are demnitate,
totul... a dispărut. Abia respiră.
Cel puțin nu e evreică.
E în regulă, în regulă.
Au mai rămas câteva.
Ia, asta-i pentru tine.
Mulțumesc.
De unde o să mai iei o plăcintă cu brânză adevărată, dacă închideți toții evreii?
Dacă nu cumva îi dai o dispensă specială lui Epstein.
Nu mai rezist să fiu acolo.
Mă duc în fiecare zi, îmi cheltui banii...
nu spune "salut"... "mulțumesc"... nimic.
Al dracu' evreu, nu?
Nimeni nu vorbește de închiderea nimănui.
Probabil l-am întâlnit, știi, când eram la Ypres,
în octombrie în acel an. Regimentul 16 Bavaria, era lângă noi.
Toată lumea mergea în față și în spate.
Puteai să trimiți pe cineva oriunde.
"Tu, caporale. Da, tu nemernicule, vino aici."
Și te-ar fi salutat. Imaginează-ți așa.
Deci asta e, nu mi-ai luat biletul?
Nu pot. Am încercat.
O să fii bine. Suntem veterani cu toții.
Asta nu mai ajută.
Ascultă... e în regulă.
Eu sunt evreu, tu ești nazist. Sfârșit.
Cred că mama a apreciat, ce ai făcut pentru ea.
Nu am fost o asistentă foarte bună.
Câteodată cântam mazurca toată după-amiaza
numai să nu o aud țipând.
De ce am pus-o să treacă prin astea... acum s-a dus.
Ce puteam face?
Ce spui, John?
Vorbesc de suferință până în final.
De ce?
Pentru că ești fiul ei.
Pentru că e prea mult să ceri de la un fiu.
Poate și de la un soț.
- Îmi pare rău. - Nu, sunt bine.
Nu trebuie să-ți faci griji pentru mine. Dau lecții de pian.
Adevărat?
Toată lumea vrea să învețe din nou muzica clasică, din anumite motive.
Am învățat și să gătesc.
Da, mi-au spus copiii.
Nu știu ce ți-au spus, dar mănâncă tot.
Nu, nu, au spus că gătești bine.
Mi-au spus și noutățile despre tine... sunt foarte mândri de tine.
I-am dezamăgit.
Ba nu, nu-i așa.
- Ba da. - Nu.
Poate nu-ți pot arăta mereu...
dar sunt mândri de ceea ce faci.
Cu toții suntem mândri.
Să începem cu o vizită generală.
Vă puteți face o idee de facilitățile de aici.
V-am citit eseul, apropos.
Ce crezi despre el?
Un tărâm competent al problemelor etice.
Inspectore păreți a fi de pe tărâm medical, dar nu e așa.
Domeniul tău e literatura?
Comitetul Reichului m-a abordat dupa ce am scris o carte pe acest subiect.
O ficțiune, asa-i?
Da, un roman.
Ca urmare, am fost invitat să scriu ceea ce ai citit.
Ceea ce m-a condus, în acest timp, la poziția mea actuală.
Care este...?
Nu-s chiar inspector. Mai degrabă un consultant.
Consultant?
Consultant în probleme umanitare, cred că pot spune.
Ar trebui să te întrebi: "ce fel de viață e asta?"
Nu-i așa?
Lis și cu mine am făcut în sfârșit niște teste.
Cu greu ar necesita redecorarea. Nu-i așa iubitule?
Nu... casa are de toate.
- De unde ai luat mobila? - A fost aici.
Bietul Mandelstam a plecat în grabă și nu a luat prea multe lucruri.
Vino să vezi baia. E mai mare decât vechiul nostru apartament.
Sănătate!
Te rog.
Testele?
Vrei să știi verdictul?
Verdictul este...
că nu putem avea copii.
Îmi pare atât de rău, Freddie.
M-au chemat la cartierul general.
"Când începi să procreezi?
Doi nordici perfecți ca tine și Lis."
Sunt atât de obsedat de nenorocita de procreare.
În conjunctura actuală, voi rămâne maior pentru totdeauna.
Nu de asta vrem copii, bineinteles dar asta ar ajutat.
Nu.
Am fost la doctor, la unchiul Lisei cu dosarul meu.
Poate doctorul s-a înșelat.
Nu dorm de săptămâni.
Stau treaz toată noaptea, imaginându-mi lucruri nebunești.
Păi... cu toții ne imaginăm lucruri.
Eu, mă gândesc la muzică.
Pot sta să vorbesc cu cineva...
Scuză-mă.
Heil Hitler. Un mesaj urgent pentru maiorul Drobisch.
Freddie.
Trebuie să veniți imediat la cartierul general, d-le.
Dacă ai fi disperat ca soția ta să aibă un fiu
ai folosi pe altcineva? Da, așa gândeam și eu.
Ce? Ce s-a întâmplat?
Evreii l-au impuscat pe Von Rath.
Cine dracu' e Von Rath?
Al treilea secretar al ambasadei de la Paris,
a fost împușcat în abdomen, la naiba.
Mi-a stricat seara.
De ce?
Dacă Von Rath moare...
n-aș vrea să fiu evreu mâine seară.
Mă duc să-mi cer scuze. La naiba, n-am mai mâncat rață de un secol!
Din nefericire, mă cheamă datoria.
Trebuie să părăsesc cea mai încântătoare gazda.
Simt mirosul raței. E o tortură.
Nu-i liniște pentru cei răi.
- E în regulă dacă o las pe Lis aici? - Sigur că da.
N-ai spus unde te duci, Freddie.
Trebuie să dau foc la câteva sinagogi. Poate dura toată noaptea.
Ai spus că treaba cu evreii s-a terminat.
Da, așa am crezut.
Nu o să dai foc la sinagogi, nu-i așa iubitule?
Nu.
Ordinele sunt să organizăm o demonstrație spontană
a indignării populare, pentru mâine seară.
Pa.
Știe să aiba grija de el, nu-i așa?
Dar bietul Freddie, e nedormit.
Mi-am dat seama că am uitat ceva la serviciu.
Materiale de care am, nevoie pentru orele de mâine.
Îmi pare rău.
Heil Hitler.
Un bilet dus-întors pentru Paris, te rog.
Am nevoie de documentele de ieșire.
Scuze, urmez procedurile.
- Cum te numești, te rog? - Beckermeier.
Spune-mi, Beckermeier, îți place slujba la căile ferate?
Da, d-le.
Deci vrei să continui cariera în transporturi?
Să spunem, săpând la drumuri?
Un bilet dus-întors până la Paris, imediat, d-le.
Maurice!
Vino la mine acasă, mâine.
Nu, nu, nu. Mulțumesc.
Alo.
Halder la telefon.
Am înțeles.
Ce e?
- Von Rath a murit. - Cine?
Secretarul ambasadei de la Paris.
- Îl cunoști? - Poftim?
Am primit ordinul să mă prezint la datorie diseară.
- Funcția ta nu era onorifică? - Mobilizează rezerviștii.
Nu te-am văzut niciodată așa.
Știu, iartă-mă. Doar că... nu știu ce să fac.
Știu ce gândești. Esti un om al literelor...
n-ar trebui să patrulezi pe străzi.
Nu m-am gândit niciodată că se va ajunge aici.
Bineînțeles că nu. Dar gândește-te
ce vei face la noapte?
Vei păstra liniștea. Vei preveni iesirea de sub control a traficantilor.
- Crezi că e numai asta? - Da.
Nu o să fii in niciun pericol.
Nu sunt îngrijorat pentru mine, mă gândesc la Maurice.
- I-am promis că va fi în regulă. - Nu e vina ta, John.
Orice evreu cu minte a plecat anul trecut.
Exact!
Trebuia să-l ajut când era încă timp.
Poate avea grijă de el. N-are familie.
Ai risca tot ce avem pentru el?
Poate vine când sunt plecat.
John.
- Dacă vine, dă-i astea. - Ce ai făcut?
Trebuie să faci asta pentru mine.
Te simți bine? Te-a durut?
Uită-te la tine.
Anne!
Maurice?
Oprește!
Maurice!
Gluckstein! E cineva Gluckstein Maurice?
Nu vă faceți griji, niciunul nu va scăpa din plasă.
Am ordin să-l iau.
- Cum se numește? - Gluckstein.
Gluckestein. E cineva Gluckstein?
Gluckstein?
Eu sunt Gluckstein.
El e?
Da.
Bine, ii poți lua.
Anne!
A fost aici?
Cine?
Maurice.
Nu... nu, vino în pat.
E o referire aici la prietenia ta cu Gluckstein.
Maurice Israel Gluckstein.
O relație profesională particulară, mi-a fost doctor.
Psihoanalist, spune aici.
Da.
Conform datelor noastre, ai continuat să te vezi cu el
după ce ce i-a fost interzis să practice.
Am continuat?
Era în 1938.
El m-a contactat, acum îmi amintesc,
să-mi ceară să-l ajut să părăsească țara.
L-am predat evident, autorităților.
Ai scris despre problema evreiască?
Domeniul meu e literatura.
Adica din punct de vedere al rasei.
Avem rapoarte asupra prelegerilor tale.
Munca ta la universitate e apreciată de conducători,
dar... în vreme de război, înțelegi, trebuie să contribuim mai mult.
Bineînțeles.
Suntem ocupați cu programul de relocare în est.
Relocarea... evreilor?
Printre altele. Transporturile sunt pe drum.
Trebuie să ne asigurăm că unitățile de primire sunt operaționale.
Avem nevoie de rapoarte de încredere.
Când vrei să încep?
Imediat.
Mai e si altceva?
Această... relocare...
este evident, o muncă colosală.
Mă întrebam dacă puteți ține înregistrări corecte.
Sunt mândru de asta.
Am un sistem special de pedepsire si de clasificare.
Mult mai avansat. Totul e acolo.
Date încrucisate.
Foarte impresionant.
Puteți găsi pe oricine?
Putem face un test?
Sigur.
Să spunem, cu doctorul de care vorbeați, Gluckstein.
Înregistrările pot arăta unde a fost dus?
- Vrem verificarea unui dosar. - Da, d-le.
Gluckstein... Numele întreg este...
Maurice Israel.
Anul nașterii?
1899.
Sau ceva de genul ăsta.
Aș vrea să văd rezultatul experimentului nostru,
dar imaginează-ți hârtiile care ajung pe biroul meu.
- Succes. - Multumesc, d-le.
Gluckstein, M. I.
A fost dus în Silezia.
Când spune că a fost ridicat?
Mulțumesc.
Nu-ți iei la revedere?
Știu ce ai făcut.
Despre ce vorbești?
- A venit acasă în noaptea aceea. - Cine?
Tu l-ai predat.
Cum poți gândi asta?
Un lucru se poate spune despre Gestapo,
că au dosare foarte complete.
Putem pleca.
John... John, te rog... te rog.
Heil Hitler.
Căpitan Halder?
Prefer, profesor.
Pe aici, profesore.
Mulțumesc.
Cred că veți găsi totul în ordine.
Locotenent-colonelul Eichman va fi satisfăcut să audă asta.
De fapt, mi-a cerut să fac un mic experiment,
pentru a vedea dacă dosarele lor de la centru, sunt operaționale,
a vrut să vadă dacă puteți localiza un anume individ.
Trebuie să recunosc că e un exercițiu fascinant.
Numele ales aleator, este Gluckstein.
Maurice Gluckstein.
Înregistrările noastre arată că ar trebui să fie aici.
Regret să vă dezamăgesc profesore, dar,
avem aici 30.000 de indivizi.
Și cifra e considerabilă.
Mai mult de atât, fiecare primește un număr, care este
singurul mod de identificare.
Atunci, tot ce avem de făcut e să găsim numărul lui Gluckstein.
Teoretic, da.
Dar?
Lăsați-mă să vă spun așa.
Cu siguranță, la biroul central totul pare în regulă, dar aici...
Îl puteți găsi pe acest om sau nu?
Sincer, nicio șansă.
90% dintre ei sunt eliminați la sosire.
Niciunul nu stă aici mai mult de una sau două luni.
Înțeleg.
Stați!
Mișcați-vă!
E adevărat.
Subtitrarea: Dorula www.subtitrari-noi.ro/Subtitrari-noi Team